Endast en varelse har lyckats
överleva i alla miljöer på jorden.
Den varelsen är människan.
Vår uppfinningsrikedom gör
att vi kan överleva i vildmarken-
- långt från närmaste stad, utan att
vika undan från naturens råhet.
Det här är människans planet.
Gräs är en makalös växt
som när en myriad av livsformer.
Vete, ris, korn och majs...
Alla är de gräs -
och de livnär oss.
Jordens grässlätter livnär även
de djur som vi lever av.
Vår existens på slätterna
har förändrat jordytan-
- från Amerikas prärier,
till Kinas risterrasser.
Men det har inte varit lätt. Det
har krävts mod och påhittighet-
- för att bli grässlätternas herrar.
GRÄSSLÄTTERNA
Maktens rötter.
Dagen gryr över savannen
i södra Kenya.
Detta är stunden
som Rakita har väntat på.
Äntligen nalkas
de migrerande gnuhjordarna.
Det saftiga gräset drar till sig
jordens största djurhjordar.
Det innebär goda jakttillfällen
för dorobofolkets jägare.
Det har dock hård konkurrens
om bytena...
från en av jordens
mest effektiva jägare.
Hur kan människor
utan huggtänder och klor-
- som inte hinner i kapp en gnu
få någon mat i sig?
Rakita använder sig av list
och lagarbete.
Han tänker låta lejonen döda gnun-
- och sen stjäla den från dem.
Han klarar det inte utan sina
vänner. Lejon är inte lättskrämda.
Först måste Rakita hitta spåren
efter ett lejon på jakt.
Låt oss gå åt det här hållet.
Han är 65 är gammal
och som veteran leder han jakten.
De måste se upp.
Här finns människoätande lejon.
Schakalen ylar
eftersom lejonen är nära.
Alla tecken tyder på
att lejonen har fällt ett byte.
Tror du att de är här?
Ja, jag ser dem där borta.
Rakita har mött lejon tidigare
och vet att det kan sluta illa.
Man är spänd i hela kroppen.
Hjärtat bultar.
De ställs mot femton lejon,
men om de samarbetar-
- kan de
lyckas skrämma bort lejonen.
Så gör de en framstöt.
Att agera självsäkert är nyckeln.
Det blir ett laddat mästarmöte.
Plötsligt flyr lejonen.
Rakita vet att lejonen snart
lär genomskåda bluffen.
Han styckar gnun på några sekunder
innan de sätter sig i säkerhet.
Om man lyckas stjäla bytet
utan att någon blir skadad-
- så kan man slappna av.
Då kan man känna sig nöjd.
Det är en scen lika uråldrig
som människosläktet-
- där jägarna överlistar sina
fysiskt övermäktiga konkurrenter.
Vi snuvade verkligen lejonen
på deras byte.
Hur många lejon var det egentligen?
Femton stycken.
De kan ha varit ännu fler.
Det är inte alla
som har modet att utmana lejonen.
Grottan blir hemtrevligare
med allt kött.
Att stjäla ett djurs byte
kräver list-
- men att själv fälla ett byte
är en ännu större utmaning.
I andra änden av Afrika
i utkanten av Kalahariöknen-
- är grässlätterna mycket torrare
och antalet djur mycket mindre.
Här finns det inga gratismål.
Bushmännen! Kun och Naao
tillhör Ju/'hoansi-folket.
!Kun är en skicklig jägare.
Han är en av en handfull personer-
- som fortfarande vet
hur man jagar storvilt.
!Kun skolar sin lärling
för att hålla kunskapen vid liv.
Jakten börjar med att
de gör upp eld.
De bränner ned gräset runt
det enda vattenhållet i trakten.
De vet att djuren måste dricka-
- och när de väl gör det
kommer de att vara fullt synliga.
Deras små bågar och pilar
kan inte döda större byten-
- så de finslipar sina vapen.
Mästare! Kun
vet precis var man kan hitta gift.
Innanför sandskalet
finns en skalbaggslarv.
Skalbaggens sekret är så giftigt
att en droppe kan döda en människa.
Han smörjer noggrant in sina pilar.
Deras byte är listigt,
så jägarna bygger ett gömsle.
Sedan lägger de sig i bakhåll.
!Kun hoppas att lärlingen
ska fälla sin första kudu.
Jag tror att de kommer nu.
Kommer de nära oss?
Antiloperna hör och ser mycket bra.
Han måste röra sig tyst-
- och utan att synas.
Men Naao har blivit upptäckt.
Antiloperna flyr.
Du måste följa mitt exempel.
Se och lär.
Kudun är mycket skygg.
Låt den inte se ditt ansikte.
Efter två dagar
väntar männen fortfarande-
- i hopp om att antilopernas törst
ska locka fram dem.
Men de håller sig borta.
Plötsligt överrumplas
den erfarne mästaren.
En leopard närmar sig. Nu riskerar
jägarna att själva bli villebråd.
En leopards käkar
kan krossa en människas skalle.
De fruktar att de har avslöjat sig.
Naao sjunker ned
i skydd av skuggorna.
Den här gången undgår de upptäckt.
Jakten är inne på sin sjätte dag,
men bytet gäckar alltjämt Naao.
En ny kudufamilj närmar sig.
Nu gäller det.
Männen siktar...
Mitt i prick.
En pil har träffat sitt mål.
Vilket skott.
Herregud, det var ett bra skott.
Den sårade kudun
kan springa i flera kilometer-
- medan nervgiftet
sakta men säkert sprids i kroppen.
De börjar spåra sitt byte.
Pilskaftet säger dem vilka spår som
de ska följa och vem skytten var.
Här är pilskaftet.
Det är pilen som du sköt.
Jo, nog är det ditt skaft.
Nu har du skjutit din första kudu.
Jag hoppas att giftet verkar.
Var inte orolig för det.
Hon verkar ha sprungit ditåt.
Nu återstår det bara
att spåra djuret.
Marken är ett myller av hovspår.
Väljer de fel spår
har allt varit förgäves.
Titta. Här kissade hon.
Nu kan vi se
att giftet börjar verka.
Vi kommer att fälla den här kudun.
Jägarna ser landskapet
genom sitt bytes ögon.
Efter tio timmar
hinner de ikapp kudun.
Giftet har försvagat den. Honan
är utmattad och så gott som död.
Naao genomborrar hjärtat
för att göra slut på dess lidande.
Efter sju dagar har Naao
äntligen fällt sin första kudu.
Ovärderliga kunskaper
har förts vidare.
Köttet kommer att räcka
till hela byn.
Minsta del av djuret
kommer att tas tillvara.
Landskapet ser livlöst ut-
- men gräs är makalöst
motståndskraftigt.
Det börjar växa så fort
den första regndroppen når marken.
Där regnen skapar floder
växer gräset ikapp med vattnet.
Många av jordens slätter
vattenfylls under regnperioden.
Det skapar nya möjligheter
men även nya, slingrande faror.
I Kambodja håller slätterna omkring
sjön Tonle Sap på att översvämmas.
Under några få veckor
är det bara att ta för sig.
Det här är Vaanas årliga chans
att tjäna stora pengar.
Med livet som insats jagar han
ett byte som döljer sig under ytan.
Ombord på min båt-
- undrar jag ofta över vad som lurar
i det mörka vattnet.
Jag är orolig för barnens skull.
Jaktlyckan hänger på att han
kan skilja ett lättfångat byte-
- från en dödlig fångst.
Han är dock inte ute efter fisk,
utan ormar.
Det finns miljontals av dem här.
De flesta är ätliga vattenormar,
men vissa är giftiga.
En kobra skulle kunna döda honom.
Det är som att
spela rysk roulette.
Hans femårige son
måste kunna sina ormar.
Här kan den kunskapen
rädda ens liv.
Ormarna samlas
för att jaga fiskarna-
- som förökar sig
i det uppskjutande gräset.
Man får inte vara kinkig.
Varje rymling-
- innebär en krympande vinst.
Vi fångade många ormar i dag.
Hela familjen
måste kunna hantera ormar.
Ge flickorna en orm att leka med.
Barnen ser ormarna
som nya leksaker.
Får jag en till, pappa?
Titta, mamma.
Den biter mig i foten.
Nej, den stirrar på din pung.
Den stirrar på min pung.
Den försöker slingra sig in där.
Vaanas fångst ska säljas
på världens största ormmarknad.
Här säljs över sex miljoner ormar
under några få veckor.
De kostar femtusen kilot.
Du får fyratusen för dem.
Låt gå.
Vi säger fyratusen för allihop.
Hans förtjänst efter en veckas
ormjakt blir hela 60 pence.
Sluta räkna. Lägg undan pengarna.
Men livet på grässlätterna
handlar om mer än jakt.
I Östafrika har massajerna gjort
gemensam sak med en vild fågel-
- för att komma åt något sött
som kräver samarbete.
Leitato visslar för att
locka till sig en honungsgök.
Fågeln har ett passande namn.
Honungsgöken svarar med ett läte-
- som endast används
för att tala med människor.
Där är hon.
Fågeln börjar leka "följa John".
Det är bara hon som känner lukten
av det som de söker.
När hon närmar sig
förändras hennes läte-
- för att tala om
att det börjar brännas.
Här är de. Wow!
Pojkarna har hittat ett bisamhälle.
Fågeln har gjort sitt.
Var är det bäst att stå?
Där, tror jag.
Okej, då gör vi upp eld.
Nu måste pojkarna göra sin del-
- och få ut honungen.
Den finns djupt inne i trädet
och skyddas av arga bin.
Röken lugnar bina.
Men sticken gör ändå ont.
Jag är för kort för att nå.
Pojkarna vet att fågeln måste
belönas med en honungskaka.
Det är så gott - så sött.
Jag undrar var vi kan hitta mer.
Det är en lyckad allians,
men alla massajer vet-
- att den som är snål att nästa gång
kan bli ledd till ett lejons håla.
Vi har lärt oss att hitta föda
på grässlätterna-
- på egen hand
eller med djurens hjälp.
Dock kopplade vi
ett fastare grepp om dem-
- när vi lärde oss
att bruka deras gräs.
Vete, majs och ris är alla vilda
gräs som vi har lärt oss att odla-
- och som livnär
åtskilliga miljoner av oss.
Vi slog oss ned vid våra fält
och åkrar och blev bofasta.
Men våra odlingar lockar till sig
vad vi kallar för "skadedjur".
I Afrika sveper dessa över åkrarna
likt landsplågor av bibliska mått.
Isiah bor i Tanzania. Om
några dagar ska riset skördas-
- men han vet att ett luftangrepp
är nära förestående.
De kommer i mars månad.
Jag förstår att de måste äta,
men de slukar allt i sin väg.
Han måste vara vaksam
och lyssna efter ett fruktat ljud.
Först hörs bara ljudet av dem.
Sen kommer förtruppen...
följd av svärmen.
Blodnäbbsvävarna angriper i svärmar
som består av miljontals fåglar.
De är jordens mest talrika fågelart
och de hungrar efter spannmål.
Isiah och hans grannar
försöker skrämma bort dem.
Om fåglarna får fäste,
är hela skörden borta på en timme.
Han kan inte vinna,
utan endast begränsa skadorna.
Under skördetider är dessa
flyttfåglar ständigt på flykt-
- men de har faktiskt en svag punkt.
För att kunna para sig bygger
de tusentals bon i stora kolonier.
Nu har bönderna en chans
att slå tillbaka.
Medan flocken söker föda
gillras en dödlig fälla.
I skymningen återvänder fåglarna.
Än så länge
ligger vi steget före skadedjuren.
Våra försök att omforma gräs-
slätterna har varit framgångsrika.
Vi har lyckats expandera
våra odlingar.
Vi har raserat berg, fällt skogar
och ritat om jordens yta.
I dag livnär sju gräs
nästan sju miljarder människor.
3/4 av våra kolhydrater kommer från
bröd, pasta, nudlar och gröt.
Våra konstgjorda slätter
gör obrukade slättland-
- till en av jordens
mest hotade livsmiljöer.
Ändå var det just på dessa
vidder med sina betande hjordar-
- som vi uppnådde
vår kanske största triumf-
- när vi lyckades tämja betesdjuren.
Att kontrollera en växt är en sak,
men varelser med en fri vilja-
- är mycket svårare att manipulera.
Den mongoliska stäppen
är jordens största grässlätt.
Här finns det fler vildhästar
än någon annanstans.
Förmågan att tämja hästarna gör
mongolerna till stäppens herrar.
I en familj av skickliga ryttare
är Ulaana den främste.
Han har det i blodet. Hans förfäder
grundade sitt rike från hästryggen.
I dag ställs dock Ulaanas familj
inför en annan utmaning.
Med sina hästars hjälp
måste de fånga in vilda ston.
Att driva den vilda hjorden
till lägret är bara början.
Ulaanas uthållighet och styrka
kommer att prövas hårt.
Jag känner mig levande
när jag sitter till häst.
Han är ute efter hästarnas mjölk,
men det är inte så enkelt.
Vilda ston
måste luras att ge ifrån sig mjölk.
För att lyckas
måste han bli ett med sin häst.
En bra jakthäst vet vilken häst jag
vill ha och håller sig nära den.
Ulaana fångar in fölen
för att hålla kvar märrarna.
Även fölen bjuder dock motstånd.
Ulaana använder sin egen hästs
styrka och tyngd som motvikt.
Det krävs god balans
för att inte falla av.
Så fort ett föl fångats in sätter
hans kusin snabbt på grimman.
Hästarna har aldrig tidigare
blivit vidrörda av människor.
När fölen är infångade,
tar Ulaana itu med märrarna.
Nu börjar kampen.
Stona är fem gånger tyngre än han.
Hon kom undan.
Jag får inte fatt i henne.
Jag kan inte fånga dem.
De slipper undan allt för lätt.
Resten av familjen
skyndar sig att hjälpa Ulaana.
Efter två timmar börjar de äntligen
att få övertaget.
Ett sto binds fast
och tvingas erkänna sig besegrad.
Stona lämnas i fred
tillsammans med sina föl.
Ett sto ger ingen mjölk
förrän fölet diar-
- och då passar Tunga på
att mjölka en skvätt.
Mongolerna dricker
dock inte mjölken som den är.
De fermenterar den sockerrika
mjölken till "airag"-
- en svagt alkoholhaltig yoghurt.
Du får blanda efter mig.
Och sen du.
Yoghurtbakterierna gör mjölken
till näringsrik sommarmat.
Ju mer vi blandar,
desto godare blir den.
Färsk, brusande airag.
Ni dricker som törstiga kor.
År efter år livnär sig familjen
på hästarna utan att skada dem-
- genom att framställa yoghurten.
Men det har sitt pris.
De är nomader-
- och följer hästhjordarna i den
ständiga jakten på nya betesmarker.
Djuren vet själva
var de bästa betesmarkerna finns.
De följer sina instinkter.
Och vi följer dem.
Andra kulturer
har gått steget längre.
De har tämjt hjordarna
och avlat fram foglig boskap.
På Afrikas savann
har betesdjuren blivit ägodelar-
- och här tar man till våld
för att beskydda sina tillgångar.
I södra Etiopien drar surifolket
detta beskydd till sin spets.
Rivaliserande stammar
krigar om boskapen-
- så här måste herdarna
även vara krigare.
Shahuri beskyddar sin hjord
med livet som insats.
Jag är villig att gå i döden
för min boskap.
Boskapen betyder allt för mig.
Jag har vallat dem sen barnsben.
Surifolket ser boskap som valuta
och slaktar inte djuren.
De visar dem stor ömhet.
Vi gör upp eld
för att hålla våra djur varma.
Varje år sätts Shahuris mod
på prov i en ritual-
- där har mäter sin styrka
mot andra herdekrigare.
Inför kampen hämtar han styrka
genom att dricka sina kors blod.
Det ser brutalt ut,
men det är inte dödligt.
Blodet ger Shahuri
viktiga proteiner och järn-
- och hans älskade djur
återhämtar sig snabbt.
Blodet gör oss starka.
Shahuris rykte vilar på hans insats
i den brutala ritualen donga.
Dagen är inne. Rivaliserande klaner
anländer för att utkämpa donga.
I den dagslånga ritualen väljer man
ut motståndare från grannklanen.
Ju fler man besegrar,
desto större är ens mod.
Shahuri går mot ringen. Bara
genom att delta visar han sitt mod.
Han bär inga skydd,
utan endast sin turhatt.
Shahuri bidar tålmodigt sin tid.
De två meter långa käpparna
kan tillfoga svåra skador.
Rivalerna slåss
tills en av dem ger upp.
Slutligen gör sig Shahuri
klar för strid.
Hans seger blir inte övertygande-
- så han slåss igen
för att bevisa sitt mod.
Plötsligt ger motståndaren upp
och Shahuri utses till segrare.
Klanen bär honom på sina axlar
och firar hans seger.
Det krävs mod för att utkämpa donga
och för att försvara min boskap.
Korna går säkra.
Shahuri har bevisat
att han är en äkta etiopisk cowboy.
I Australiens vildmark har ko-
fösningen tagits till nya extremer.
På gigantiska rancher hålls så
många som 30 miljoner betesdjur.
Här är människans makt
över djuren total.
Här dras vår exploatering
av grässlätterna till sin spets.
Den tid då det tog en månad att
samla boskapen är ett minne blott.
Piloten Ben Tapp
måste driva in tvåtusen nötkreatur-
- på bara fem dagar
för att få betalt.
Förutom att flyga felfritt
måste han läsa boskapen-
- och samarbeta
med sin kompis Rankin.
Känner man boskapen
så kan man förutse deras reaktion.
En duktig boskapsuppfödare
känner igen varje enskilt djur.
Från luften kan Ben
snabbt lokalisera sin boskap.
Jag ser 6-7 stycken
längre fram.
När de hittar boskap dyker de ned
i dödszonen för att driva på.
En kollision skulle innebära döden.
Pressa dem inte för hårt.
De har bra fart.
Se bara till att de fortsätter
i samma riktning.
Håll dig till dem.
Här har vi en smitare.
Det finns alltid bråkstakar.
Nu är omkring 115 stycken på väg.
Helikoptrarna driver på hjorden.
Fem mil i hård terräng återstår-
- innan de når ranchen.
Bens boskap
är inte förtjusta i att simma.
När de vill gå över
så släpper vi dem.
Se upp.
Varje år kraschar
omkring tio boskapspiloter.
Ta det lugnt.
Försök att hålla ihop dem.
När 8 km återstår
ansluter förstärkningar till häst.
Vi driver dem söderut.
Fös på dem härifrån i stället.
Ben har dock fortfarande kommandot.
Ni på motorcyklarna - ös på.
Kom igen. Sätt fart.
Skynda på. De sticker.
Driv på dem i samma riktning.
Numera inväntar vi inte
betesdjurens migrationer.
Vi skapar våra egna.
Tack vare grässlätterna
dominerar vi planeten.
De vittnar
om människans ohejdbara inverkan.
De utgör grunden
för vårt globala samhälle.
Dessa indiska nötkreatur
föds upp i Australien-
- och köttet kommer att exporteras
över hela världen.
I slutändan kommer den
att göra Ben till miljonär.
Tjänar du nåt på det här?
Jo då.
1,3 miljoner dollar.
Det gör det värt besväret.
Människans sinnrikhet,
samspel, intelligens och mod-
- har finslipats på grässlätterna.
Denna unika uppsättning färdigheter
har lagt världen för våra fötter.
Utan grässlätterna hade jorden
aldrig blivit människans planet.
Att stjäla mat från Afrikas
mäktigaste rovdjur kan verka galet.
Men det är nåt man har gjort
i Kenya i tusentals år.
Det har aldrig filmats förr, och
kommer nog aldrig att filmas igen.
Dorobofolket är en urgammal stam
från Östafrikas slättland.
Nya miljöskyddslagar
förbjuder deras traditioner-
- och hotar deras livsstil.
För att kunna filma det här-
- behövde man nån som förstod sig på
både lejonen och dorobofolket.
Guiden Jackson Looseyia
har djup förståelse för livsstilen.
Han växte upp
på reservatet Masai Mara.
När BBC frågade om vi kunde
filma det här sa jag ja.
Det är nåt jag själv har gjort.
När jag var liten jagade jag lejon.
Det handlar bara om BBC hinner
filma det här innan det försvinner.
Det blir inte lätt,
för lejonen här är rädda för bilar.
När de jagar på natten är det
för farligt för att gå till fots.
De måste hitta en gryningsjakt-
- så att stammen och kattfotografen
Warren Samuels kan göra sina jobb.
Vi får vänta på att lejonen dödar
nån gång på tidiga morgonen-
- så att det är tillräckligt ljust
för att filma. Vi måste ha tur.
När det ljusnar går Jackson med
stammen i jakt på ett lejonbyte.
Här är lejonspåren.
Det är ett stort lejon.
Där är spår av en gnu.
Man ser att det är en stor flock
på hur många spår det är-
- och hur många platser
de har försökt dricka på.
Eftersom lejon jagar i gryningen
måste de följa dem dag och natt.
I Afrika är nätterna
skräckinjagande, men så levande.
Där är lejonen. Lyssna!
Jackson har "Human Planets"
Jane Atkins med sig på nattskiftet.
Vi har hittat en lejonhona med
åtta ungar, nära dorobofolkets hem.
Nackdelen är att om dorobofolket
ser ett byte hos den här flocken-
- kommer lejonhonorna att vara
aggressiva och beskyddande.
Det är svårt att följa flocken på
natten, för bilen kommer inte fram.
Tappar man bort dem
gör de saker bakom ryggen på en.
Man måste vara i ständig rörelse.
De har följt efter lejonen hela
natten, men inte sett dem jaga.
Nästa dag upptäcker Warren
att det finns en bra anledning.
Vi hade velat ha stora gnuflockar
som lejonen kunde jaga här.
Men regnet har kommit tidigt
så djuren är på slättlandet.
Vi har bara fem sex gnuer här-
- så vi hoppas att lejonen har tur
och lyckas döda en av dem.
Inga fler gnuflockar.
Det är bara den flocken.
Fyra dagar går, och de har inte
sett lejonen fälla nåt byte.
Till slut har de lite tur.
Vi har sett en stor gnuflock
borta vid horisonten.
Nu kanske lejonen fäller en.
Filmteamet följer efter
dorobofolket.
Men efter många timmar har de
fortfarande inte sett nån jakt.
Jane tar över med nattskiftet.
Vi har sett lejonhonan och en hanne
med sina ungar och ett byte.
Vi är ungefär fem meter från dem.
Hannen har en död gnu.
Det här blir inget, för när det
blir ljust kommer de ha ätit upp.
Men det är otroligt att få se
det här på så nära håll.
Bilen är omringad
av 23 hungriga lejon.
Vad var det? Precis vid bilen.
Han är där bak.
Herregud.
Det var precis ett lejon
som tuggade på vårt bakhjul.
Jag bajsade nästan på mig.
Jag skulle aldrig försöka ta mat
från ett lejon. Kolla på dem.
Dorobofolket gör det hela tiden,
och jag fattar inte hur de törs.
Jag är livrädd.
När det ljusnar
har lejonen ätit upp sitt byte.
Vid skiftbytet ser de
vad lejonets bett har gjort.
Kolla här! Det är inte klokt.
Vilken adrenalinfylld natt.
Klockan är åtta på morgonen.
Vi såg lejon i natt-
- men när det var ljust nog för
Warren att filma var bytet uppätet.
Vi har bara några dagar kvar nu.
Till sist kommer goda nyheter:
Lejonflocken har dödat igen.
Det är ljust nog att filma,
och stammen är redo.
Vi försöker hitta en bra plats.
Det är buskar i vägen.
Filmteamet är
oroliga för dorobofolket.
Djuren kan döda oss.
När man gör det här är man orolig-
- inte för sin egen skull,
utan för andras.
De i filmteamet är så oroliga.
De säger åt oss att inte göra det.
De tror inte att vi kan nånting.
Jag trodde inte att det skulle gå,
att lejonen skulle attackera dem.
De hade ju ungar.
Men sen såg jag hannen fly,
och då kände jag mig lättad.
Jag trodde att det var han som
skulle attackera. Nu är jag glad.
Jag hör samman med
dorobofolket och deras livsstil.
Det är sorgligt att den livsstilen
håller på att försvinna.
Jag har inte fått
tillräckligt med tid med dem.
Det är så mycket jag har mist,
och så mycket jag har lärt mig-
- de två veckor jag har följt dem.
Jag är glad att vi kunde filma det
för mina och dorobofolkets barn.
De kan vara stolta över det här
otäcka som deras förfäder gjorde.