Endast en varelse har lyckats
överleva i alla miljöer på jorden.
Den varelsen är människan.
Vår uppfinningsrikedom gör
att vi kan överleva i vildmarken-
- långt från närmaste stad, utan att
vika undan från naturens råhet.
Det här är människans planet.
Jordens öknar är dess varmaste
och torraste områden.
De täcker en tredjedel av landytan.
I vissa av dem regnar det aldrig.
Vi kan överleva i två månader
utan föda-
- men bara några få dagar
utan vatten.
I moderlivet tillbringar vi
nio månader omgivna av vätska.
Men så fördrivs vi
från vår behagliga vattenvärld.
För varje barn som föds i öknen-
- är det början på
en livslång jakt på vatten.
Trots detta lever 300 miljoner
människor i denna brutala värld.
Det här
är deras makalösa berättelser.
Saharaöknen
är jordens största öken.
Den är lika stor som hela USA-
- och ur dess ofruktbara inre
uppstår jordens värsta sandstormar.
Rasande vindar piskar upp miljarder
sandkorn till kompakta murar.
De kan nå 5000 m upp i luften-
- d.v.s. tio gånger högre
än Empire State Building-
- och täcka ytor
lika stora som Storbritannien.
I Mali kämpar sig den 16 år gamla.
Mamadou igenom just en sån storm.
Han är herde och har letat efter
vatten åt sina kor i tre dagar.
Korna är mitt liv.
Utan dem går min familj under.
Om jag inte hittar vatten,
kommer korna att dö.
Ett stort ansvar
vilar på hans blott tonåriga axlar.
Han måste ensam utstå öknens raseri
i väntan på en än större utmaning.
Han tävlar mot jordens största
landdjur - afrikanska elefanter.
Hjorden är även den
i desperat behov av vatten-
- eftersom det råder svår torka
i Mali.
Det är 40 grader varmt och
de flesta vattenhål har torkat ut.
Inom ett 80 km stort område
finns nu bara en vattenkälla:
Banzenasjön.
Hit är både Mamadou
och elefanterna på väg.
Jag måste hinna fram till sjön
före elefanterna.
Om de når dit först
dricker de upp allt vatten.
I den här takten når Mamadou sjön
följande morgon-
- men bara 50 km bakom honom
närmar sig öknens största nomader.
Hjordens matriarker
följer en inre mental karta-
- över alla vattenhål inom en radie
av tiotusentals kvadratkilometer.
De betar av akaciaträden
för att orka-
- men de måste vandra, dag som natt.
Mamadou har dock inget annat val
än att slå läger.
Att möta elefanter i mörkret
innebär livsfara.
Mamadous frukost består av
kornas sista droppar mjölk.
Tack vare den
undgår han vätskebrist.
Sen måste han dock ge sig i väg.
Elefanthjorden
har knappat in under natten.
Äntligen siktar Mamadou sitt mål.
Glädjen blir dock kortlivad.
Elefanthjorden är redan vid sjön-
- och den blockerar
passagen ned till vattnet.
Mamadou vet att elefanterna
kan anfalla och håller avståndet.
En spänd vapenvila råder
medan han lägger upp sin strategi.
Plötsligt gör en elefant
ett utfall mot korna.
Mamadou slår tillbaka, men med
pinnar som vapen är kampen ojämn.
Genom sitt mod skingrar Mamadou
de drygt 50 elefanterna.
Lyckligtvis
är såna här konflikter sällsynta.
Törsten gör elefanterna vresiga.
Samma sak gäller ju oss.
Äntligen når Mamadou och boskapen
det livsviktiga vattnet.
Elefanterna
flyttar till en annan del av sjön.
Där kan även de
ostört släcka sin törst.
Och till och med leka.
Det dröjer två månader
innan regnen fyller på vattenhålen-
- så Mamadous bekymmer är inte över.
I en annan del av öknen för vatten-
bristen med sig oanade möjligheter.
Hundratals kilometer bort,
längs med Bandiagaraplatån-
- har den 40-gradiga hettan
torrlagt floderna i Dogonriket.
Kvar finns endast pölar fyllda
till bredden med instängd fisk.
Det är ett gyllene tillfälle
för en ökenfiskfestival.
Tusentals tävlande
flockas till Antogosjön.
Dialo är en av dem.
Han har kommit hit i 30 års tid.
För honom är fisket en hederssak.
Alla här hoppas kunna fånga en fisk
så konkurrensen är hård.
Även jag hoppas,
men de finns inga garantier.
Lyckas jag så betyder det mycket.
Resten av året
är fiske förbjudet här.
På så sätt
skyddas en viktig matreserv-
- tills den behövs som bäst
i slutet av torrperioden.
I dag får man dock en chans att
fånga en symbolisk sista måltid.
Stränderna fylls snabbt med folk.
Atmosfären är spänd.
Dialo har hittat en bra plats.
Nu kan han bara vänta.
Fisket har sina oskrivna regler.
Ceremonimästaren
ber en bön mot onda andar.
Fångstkorgen tros beskydda orden
efter att de har uttalats.
Dialo har väntat på detta i ett år.
Huggsexan urartar snart
i ett kaosartat tumult.
Alla försöker febrilt få en fisk.
Dialo har fångat en, men här
finns inget utrymme för artigheter.
Här står jag.
Efter en kvart är sjön tom på fisk
och tumultet lägger sig.
Dialo är belåten men utmattad.
Där hemma blir fångsten
en sista festmåltid för familjen-
- som gör att de klarar av
torrperiodens sista dagar.
Att fånga fisk
är förenat med en stor glädje-
- för en själv och ens familj.
I Sahara krävs det orienterings-
förmåga för att hitta vatten.
De här toubu-kvinnorna
korsar Saharas vidsträckta sandhav-
- på väg mot
en blott kvadratmeterstor källa.
Deras liv hänger på att den hittas.
De rider genom Ténéré -
ett ofruktbart ingenmansland.
Här är öknen formlös,
brännande het och förrädisk.
Foni kan hitta vatten
utan vare sig karta eller kompass.
Jag har gjort den här resan sen
barnsben. Inget är mer krävande.
Med sig har hon
sin tioåriga dotter Shede.
Källan ligger
på tre dagsmarschers avstånd.
Färden är deras livs
största prövning.
Två personer dog
för att de inte hittade källan.
Vi ber Gud att beskydda oss.
Den farofyllda resan
görs för att skaffa mat.
De måste färdas 24 mil
för att nå marknaden.
Där kan de byta kameler
mot ett halvårs förnödenheter.
Karavanen
utgörs av kvinnor och barn-
- eftersom kvinnorna
är toubufolkets stigfinnare.
För ett otränat öga
är sanddynerna identiska-
- men Foni vet vilka man kan lita på
i det föränderliga landskapet.
Vinden flyttar de mindre dynerna-
- vilket gör dem opålitliga.
De dyner som är högre än 60 m
är mer stabila-
- och är delar av ett större system.
Under tusentals år
har vindar format dynerna-
- till långa,
parallellt liggande sandryggar.
De är resenärernas enda riktmärken.
Dynernas förhållande till solen
hjälper dem att orientera sig.
Genom att räknar ryggarna
vet de hur långt de har kommit.
Trots hettan
har de vandrat i tio timmar.
Nu måste de vila.
De slår läger under ett tygstycke
och ransonerar ut sitt vatten.
Kamelerna får vatten och havre,
medan kvinnorna dricker sött te.
Hur långt har vi gått i dag, Foni?
Vi har passerat 33 dyner.
Jo då.
Jag har räknat dem på fingrarna.
De stiger upp tidigt,
innan värmen blir olidlig.
Vattnet räcker bara fram till
källan, så tempot är noga avvägt.
Deras unika kunskaper
håller på att försvinna.
Bara några hundra kvinnor
kan hitta vatten.
Genom sin dotter hoppas Foni
kunna hålla kunskaperna vid liv.
Hör på, Shede. För att nå källan
måste du gå över åtta sandryggar.
När du kommer till den nionde,
ser du en buske.
Brunnen ligger bakom
den tionde ryggen.
När mörkret faller lär Foni även.
Shede att läsa natthimlen.
Där är Polstjärnan.
Med Polstjärnan i ryggen
hittar man alltid källan.
Än så länge går allt som planerat
och de är på rätt väg.
Resans tredje dag gryr.
Nu måste de hitta källan.
Foni bestämmer sig för
att låta Shede leda dem.
Men en felberäkning på några hundra
meter räcker för att missa källan.
Hon leder dem i rätt riktning,
mellan ryggarna framför dem-
- och den uppgående solen i öster.
En del andra tioåriga barn
hittar knappt till skolan själva.
Shede måste ta sig tre mil genom
jordens mest ogästvänliga landskap.
Jag skulle inte våga gå här ensam.
Men med sin mors ord ekande
i huvudet skrider hon vidare.
Efter tolv plågsamma timmar siktar
hon äntligen den tionde sandryggen.
Den ensamma busken
markerar dalen där källan finns.
Där.
Där är den.
Där är brunnen.
Shede har hittat den enda brunnen
inom en radie på 80 km.
Hon har gjort sin mamma stolt.
Äntligen kan Shede
ge kamelerna vatten.
När de släckt sin törst, tvättar
hon av sig tre dagars resdamm.
Med nytt vatten når de marknaden-
- men flera veckor
återstår fortfarande av deras resa.
Alla öknar är inte olidligt heta.
Gobiöknen i Mongoliet
är belägen långt norr om ekvatorn.
Här övergår stekheta somrar
i iskalla arktiska vintrar.
Det är februari
och 20 grader kallt.
De få källor som finns
är igenfrusna.
Här finns dock vatten -
i form av snö.
Snön faller inte här. Den har blåst
hit de 300 milen från Sibirien.
De piskande vindarna
för den dock snart vidare.
Därför måste Ganbold
och hans kameler-
- följa snön mot bergen
där den samlas upp.
Snön är livsviktig.
Snön är som en familjemedlem.
Den vattnar våra flockar.
Snön är så viktig att hans familj
har slagit läger här för vintern.
Det har dock sina risker.
Hjordens dräktiga honor befinner
sig på ett rovdjurs jaktmarker-
- vars favoriträtt
är nyfödda kamelungar.
Vi kan inte låta kamelerna äta snö
för länge.
Det finns vargar här.
De har oss under uppsikt.
Gobiöknens vargar
strövar över hundratals mil.
Med sitt skarpa luktsinne
förföljer de hjorden på avstånd.
Om Ganbold inte är på sin vakt
anfaller de hjorden.
Där hemma
har hans son skrämt i väg en varg.
Den hann döda ett får.
Vargar är riktiga girigbukar.
Har de anfallit en gång,
så kommer de alltid tillbaka.
Mot kvällen
blåser en iskall sandstorm upp.
Inne i det varma tältet
talas det uteslutande om vargarna.
När vargar
tar en nyfödd kamelunge...
dödar de dem
med ett bett i halsen.
Vargar utför alltid sina illdåd
i skyddet av dåligt väder.
Vid midnatt tittar Ganbold till de
dräktiga kamelerna en sista gång.
Jag hittar bara åtta stycken.
Plötsligt inser han
att en hona saknas.
Ovädret gör att sökandet
måste vänta tills nästa morgon.
I gryningen ger de sig av
för att leta efter kamelhonan.
Skynda er.
Var inte orolig.
Vi kommer att hitta den.
Ganbold manar på sina vänner.
De måste hinna före vargarna.
De hittar spår.
Här har en varg passerat.
Från bergsryggen blir vidden av vad
som väntar dem smärtsamt tydlig.
Vargen vet...
vilka djur som är starka
och vilka som är svaga.
De hittar fler färska spår.
En varg.
Jag siktade dåligt. Den är snabb.
Det var väldigt nära.
Om vi ändå kunde fånga den.
Vargen är borta,
men var är kamelen?
Så ser de nåt.
Ganbolds älskade kamel är vid liv.
Och hon har fött sin unge.
Kalven ligger orörlig.
Till hans stora lättnad
andas kalven.
Kalven kommer att göra alla stolta.
Den orkar inte stå på benen.
Den nyfödda kalven
orkar inte gå tillbaka till lägret-
- så Ganbold ger den skjuts.
Hans son skyndar ut. Barnen
bekantar sig med nykomlingen.
Ganbold ber en bön
som tack för kalven.
I en del öknar
faller det aldrig någon nederbörd.
I Chiles Atacamaöken finns områden
som är lika karga som ytan på Mars.
Detta är jordens torraste plats.
Här har man tagit efter naturen och
utvinner vatten ur tomma luften.
Kaktusblommorna äts av guanacon -
ett sydamerikanskt kameldjur.
Dessutom förser kaktusarna
dem med vätska.
De är täckta av lavar som fångar
upp all tillgänglig fukt i luften.
Orlando har inspirerats
av kaktusens strategi.
Tillsammans med sina vänner spänner
han upp ett sex meter högt nät.
Dra hårdare, Charlie.
Nätets maskor
efterliknar lavens hår.
Den här kustnära remsan av öknen-
- har nämligen en relativt hög luft-
fuktighet tack vare Stilla havet.
Havsströmmar kyler ned luften-
- och ger upphov till
jättelika dimtäcken.
Dimman sugs in över land.
Där sveper den över kaktusarna...
och även över Orlandos nät.
När dimman omsluter kaktusarna-
- kondenseras den på lavarna
som fångar upp vattnet.
Snart börjar daggen droppa.
På näten sker exakt samma sak.
Varenda droppe av mirakelvattnet
samlas upp i en tank.
När folk ser hur vi stretar
uppför sluttningen-
- vareviga dag för att hämta vatten,
så tycker de att vi är galna.
Titta, Charlie.
Det är massor av vatten.
Varje dag producerar de magiska
näten nästan 500 liter vatten.
Med det kan Orlando odla
ett fåtal växter i sanden.
Han har dock större planer.
Jag drömmer om
att försörja hela bygden-
- med vattnet från himlen.
Näten är bara det senaste av våra
försök att hitta vatten i öknen.
Jordskorpan
bär spår från det förflutna.
Ärr som visar
var det en gång fanns vatten.
För 7000 år sen fanns det
floder och sjöar i Sahara-
- men de torkade ut
då öknen drog fram.
Än i dag
finns en del av vattnet kvar.
Det ligger gömt
långt ner i berggrunden.
Invånarna i Ba'amar i Algeriet
besitter kunskaper-
- som ger dem möjlighet att
exploatera detta uråldriga vatten.
Mafourdi är 70 år gammal
och vägrar ge upp sitt liv i öknen.
Vi ber Gud att bistå oss
i vårt arbete.
Varje dag efter morgonbönen
inleds jakten på vatten.
Med stor envishet och enkla redskap
har de grävt en brunn.
Det har tagit dem ett halvår
att bryta igenom berget.
Nu återstår den farligaste delen.
Mafourdi är äldst och mest erfaren.
Därför klättrar han ensam ned.
Skulle han falla
är det nio meter till botten.
Han vadar in i en tunnel
där vattnet når till knäna.
Tunnlarna är nyckeln
till vattenförsörjningen-
- men många har blivit
levande begravda vid ras.
Vattnet sipprar fram
ur själva berggrunden.
Mafourdi har befriat det
ur dess långa fångenskap.
Detta uråldriga vatten är allt
som återstår av de forna floderna.
Brunnen är livsviktig för oss.
Det här vattnet
innehåller en ren livskraft.
En brunn är dock inte tillräcklig.
Knepet är att koppla ihop flera-
- och på så vis
skapa en underjordisk kanal.
Mafourdis granne Abdullah
har även han grävt i sex månader.
I dag ska deras tunnlar
äntligen mötas.
Kan du höra mig?
Vi börjar närma oss.
Hör du mig?
Ja.
Abdullah måste sätta sig i säkerhet
när tunnlarna ska förenas.
Dra upp den.
Tunnlarna underminerar
det 9 m tjocka jordlagret.
I värsta fall kan Mafourdi krossas
under rasmassorna.
Abdullah ber en bön för Mafourdi.
Hjälp honom i Guds namn.
Beskydda honom.
Frid vare med dig, O Muhammed.
Till slut bryter Mafourdi igenom...
men kommer väggarna att hålla?
Välkommen upp. Gud välsigne dig.
Nu är den förenad med sin broder.
Den nya kanalen
ingår i ett större system.
Under 700 åren har varje generation
grävt nya brunnar-
- och förbundit dem med varandra.
I dag finns det drygt 800 brunnar.
Kanalsystemet
är sammanlagt sex mil långt.
Passagerna grävs svagt sluttande
för att vattnet ska rinna fritt.
Vid ytan fördelas vattnet
och försörjer på så sätt en hel by.
Med sin andel bevattnar Mafourdi
sina dadelpalmer.
Vattnet drar till sig
många oväntade gäster.
Åsynen av min trädgård
fyller mig med glädje.
Glädjen ger mig kraft
att orka arbeta hårt.
Med en permanent vattenförsörjning
är allting möjligt.
I USA tar Las Vegas ökenlivet
till en nivå som saknar motstycke.
Otroligt nog är det en av
s snabbast växande städer-
- med en vattenförbrukning
som har få motsvarigheter.
Är detta förverkligandet
av en till synes onåbar fantasi-
- eller endast
en neonfärgad hägring?
Världens öknar är fulla av
lämningarna efter civilisationer-
- som dog ut när vattnet tog slut.
Akvedukterna
i staden Petra i Jordanien-
- försåg dagligen 20000 människor
med 40 miljoner liter vatten.
För de flesta i öknen kretsar livet
kring de knappa regnen.
Tack vare dem kan de klara
ännu ett år av olidlig hetta.
I Mali är dock regnen
högst opålitliga.
Vissa år regnar det inte alls.
Men när regnet väl faller,
är det med besked-
- så sädesförråden måste skyddas.
Regnen föregås av sandstormar,
så alla håller utkik-
- i väntan på att skyn
ska förmörkas.
50 km bred
och med en hastighet av 28 m/s-
- når sandstormen byn
på några få minuter.
Invånarna vet
att mörkret för nåt gott med sig.
Äntligen börjar det regna.
På 20 minuter faller det 150 mm.
Öknen förvandlas
till ett nätverk av bäckar.
Efter ett års väntan
tas regnet emot med glädje.
När regnet faller i öknen,
förvandlas landskapet.
Under en kort tid handlar inte
livet endast om att hitta vatten.
För wodaabefolket i Niger-
- innebär regnet
en chans att hitta kärleken.
När tillräckligt mycket regn har
fallit kan de bryta sin isolering.
Då räcker vattnet
för att man ska kunna samlas-
- för att delta i en av världens
mest storartade fruktbarhetsriter.
Mitt i myllret finner vi Djao.
Han har vandrat 80 km till fots
för att vara med i Gerewol.
I denna danstävling
är drivkraften sex.
Om han vinner
får han en ny älskarinna.
Man dansar Gerewol
för att vinna en kvinna-
- även om det innebär att man stjäl
en annan mans hustru.
Man kan äkta henne
eller bara ha en affär.
Det har inte regnat på sex år,
så årets festival är speciell-
- och förväntningarna är höga.
Djao är redan gift.
Hans fru Tembe har följt med honom.
Faktum är
att det är fullt av gifta par.
Hos wodaabefolket tillåts båda
könen ha utomäktenskapligt sex-
- under de få dagar
som festivalen varar.
Tembe kan själv tänka sig en affär.
Jag har spanat in tre män
som jag tilltalar mig.
Samtidigt vet hon
att hennes make är ett kap.
Djao är stilig och lång.
Han är en duktig sångare
och han har en vacker kropp.
Det var därför
jag gifte mig med honom.
Här är det dock kvinnorna
som väljer sin partner-
- medan männen
är de som utsmyckar sig.
Djaos sång och dans
kommer att granskas.
Hans stora stund närmar sig.
Jag målar mig
för att vinna en flickas gunst.
Männen målar sig med ökenlera
i olika färger.
Läpparna målas svarta med brända
och pulvriserade hägerben.
Parfymen som ska göra dem
oemotståndliga görs av ökenväxter.
Nu har turen kommit till Djao.
Männen synas i sömmarna
av kräsna åskådare.
En rad dansare tågar ut
när Djao intar sin plats.
Han hoppas bli utvald
av en av de tre flickorna.
Flickorna har specifika krav.
Han måste sträcka på sig-
- visa tänderna, fladdra
med läpparna och sjunga.
Han förväntas även dansa i takt
och hålla sin plats i ledet.
Han är snygg.
Om Djao misslyckas-
- mister han nåt
som han har väntat på i sju år.
Efter fem timmar
gör flickorna sina val.
De tre domarna
gör sig redo att kora sina vinnare.
Med en diskret gest indikerar
den första flickan sitt val.
Hon väljer dock inte Djao.
Det gör inte heller den andra.
Eller den tredje.
Djao har försuttit sin chans.
Han vann ingen sexpartner.
Det kommer att dröja minst ett år
innan han får nästa chans.
Tembe letar efter Djao.
Det har bildats många nya par,
men Djao och Tembe har varandra.
Du älskar mig -
därför flätar du mitt hår.
Så skiljs man åt - vissa med en ny
partner och andra med sin gamla.
Alla är dock märkta
av kärleksyran och gemenskapen-
- när de återvänder
till sin isolerade ökentillvaro.
Öknens landskap
kännetecknas av en brutal enkelhet.
Den ger så lite
och kräver så mycket i utbyte.
Men genom sitt mod...
sin uthållighet
och intelligens...
och med hängivenhet
och uppfinningsrikedom...
har öknens folk kunnat blomstra
trots den stora bristen på vatten.
Mot alla odds har de förvandlat
sin törst efter vatten-
- till en livstörst
som aldrig kan släckas.
David Lind
www.broadcasttext.com
Det enda sättet att skildra
hur toubou-kvinnorna korsar öknen-
- är att filma från luften.
Därför används en varmluftsballong
med en liten motor.
Men tekniska problem och vresiga
kameler försvårar uppgiften.
Det tog tre dagar innan filmteamet
nådde fram till kvinnorna.
Det är svårt att köra i öknen.
Vi kör fast med bilarna hela tiden.
Det är frustrerande,
men så är det i öknen.
De kommer fram
och gör i ordning ballongen.
Dany Cleyet-Marrel
har utformat den.
Motorn är liten och ballongen
flyger bäst i mycket lätt vind.
Det är första gången för mig.
Två kolleger har flugit med den.
Den ena flög in i ett träd.
Det enda sättet att skildra
hur toubou-kvinnorna korsar öknen-
Den andra gången
började motorn brinna.
Är att filma från luften.
Jag kan ha ljugit lite om min vikt,
så mer bränsle kan behövas.
Därför används en varmluftsballong
med en liten motor.
Vi ska prova,
men kamelerna följer inte schemat.
Men tekniska problem och vresiga
kameler försvårar uppgiften.
De har vandrat iväg.
På kvällen släpps kamelerna ut
för att leta efter mat.
Varje morgon
måste de samlas ihop igen.
Vi måste åka.
Det tog tre dagar innan filmteamet
nådde fram till kvinnorna.
När kamelerna är på plats
ska kvinnornas avfärd filmas.
Det är svårt att köra i öknen.
Men det går inte så bra.
Ballongen lyfte, men butanen
var kall och brännaren stannade.
Vi kör fast med bilarna hela tiden.
Det är frustrerande,
men så är det i öknen.
De slog nästan ner mitt i gruppen.
Ballongen slog ner och lyfte igen.
De kommer fram
och gör i ordning ballongen.
Kamelerna blev skrämda.
Det var ingen bra början.
Dany Cleyet-Marrel
har utformat den.
Motorn är liten och ballongen
flyger bäst i mycket lätt vind.
Brännaren gav upp fyra gånger,
och vi slog ner mitt i gruppen.
Både de och jag blev rädda,
så det gick inte bra.
Det är första gången för mig.
Två kolleger har flugit med den.
Efter några fler försök
blir Toby observant på vinden.
Ballongen är som en båt.
Den ena flög in i ett träd.
Den andra gången
började motorn brinna.
Man kan inte flyga mot vinden,
och får bara en chans att filma.
Jag kan ha ljugit lite om min vikt,
så mer bränsle kan behövas.
Det är svårt med vinden.
Vid stark vind blir det skakigt.
Vi ska prova,
men kamelerna följer inte schemat.
Jag har begränsat utrymme,
så det krävs skicklighet av Dany-
De har vandrat iväg.
Och av personerna på marken.
Det är en stor operation.
På kvällen släpps kamelerna ut
för att leta efter mat.
Först hade vi problem med bränslet
och sen med vinden.
Varje morgon
måste de samlas ihop igen.
Vi måste åka.
Men imorgon går det nog bättre.
När kamelerna är på plats
ska kvinnornas avfärd filmas.
Nästa dag ställs de
inför ett annat problem.
Toubou-kvinnorna väntar inte
tills ballongen är i ordning.
Men det går inte så bra.
Ballongen lyfte, men butanen
var kall och brännaren stannade.
Med begränsad proviant kan de
inte dröja. Teamet får följa efter.
Vi vet inte var kamelerna är.
Det är 25 kameler där ute-
De slog nästan ner mitt i gruppen.
Ballongen slog ner och lyfte igen.
Och vi hittar dem inte.
Öknen liknar ett hav.
Kamelerna blev skrämda.
Det var ingen bra början.
Vi kör omkring
och spanar efter dem.
Brännaren gav upp fyra gånger,
och vi slog ner mitt i gruppen.
Vi har äntligen hittat
den stora karavanleden.
Vi ser dessutom
en grupp kameler närma sig.
Både de och jag blev rädda,
så det gick inte bra.
De som ser bättre säger
att det är en del av vår grupp.
Efter några fler försök
blir Toby observant på vinden.
Bra!
Ballongen är som en båt.
Man kan inte flyga mot vinden,
och får bara en chans att filma.
När kamelerna är på plats
kan Toby och Dany äntligen filma.
Det är svårt med vinden.
Inte illa.
Vid stark vind blir det skakigt.
Jag har begränsat utrymme,
så det krävs skicklighet av Dany-
Vi fick ihop bra material.
Vi flög högt upp-
- och av personerna på marken.
Det är en stor operation.
Och såg öknen från ovan.
Det är otroligt.
Först hade vi problem med bränslet
och sen med vinden.
Men det svåraste återstår: Att
filma hur kvinnorna når brunnen.
Men imorgon går det nog bättre.
På natten försvinner
huvudrollsinnehavarna.
Nästa dag ställs de
inför ett annat problem.
Vi låter strålkastarna lysa.
Toubou-kvinnorna väntar inte
tills ballongen är i ordning.
Tre kvinnor och sex kameler
kom inte fram till lägret ikväll.
Med begränsad proviant kan de
inte dröja. Teamet får följa efter.
Tack vare ljuset
hittade de fram till slut.
Vi vet inte var kamelerna är.
Det är 25 kameler där ute-
När solen har gått ner
väntar hushållssysslorna.
Och vi hittar dem inte.
Öknen liknar ett hav.
Vi hade ett trettiotal väskor.
Den med mina kläder kom bort.
Vi kör omkring
och spanar efter dem.
Jag hade inte tid att vänta på den.
Vi har äntligen hittat
den stora karavanleden.
Därför måste jag tvätta
skjortan i min vattenranson.
Vi ser dessutom
en grupp kameler närma sig.
De som ser bättre säger
att det är en del av vår grupp.
Men inget går till spillo.
Vattnet dricker vi imorgon.
Bra!
Nej, det gör vi inte.
När kamelerna är på plats
kan Toby och Dany äntligen filma.
Följande morgon är den viktigaste.
Kvinnorna beräknas
nå fram till brunnen.
Framkomsten måste filmas,
men svårigheter uppstår igen.
Inte illa.
Vi fick ihop bra material.
Vi flög högt upp-
Vi måste hitta brunnen och undvika
att lämna bilspår efter oss.
Och såg öknen från ovan.
Det är otroligt.
Dany måste hitta vindriktningen.
Det är enormt mycket logistik.
Men det svåraste återstår: Att
filma hur kvinnorna når brunnen.
Vi har precis lyckats
och är beredda att börja.
Vinden är perfekt, men kamelerna
är 45 minuter härifrån.
Det är väldigt frustrerande.
Allt är perfekt,
men kamelerna saknas.
Kamelerna har vandrat iväg
under natten.
Vid soluppgången
syns de äntligen vid horisonten.
Allt faller på plats.
Kvinnorna är beredda-
- och Toby lyckas filma det
magiska ögonblicket från luften.
Kvinnorna når staden Fachi-
- och filmteamet
kan äntligen slappna av.
Det var en väldigt bra flygning.
Vi hade rätt ljus och vindstyrka.
Vi trodde att vi landade
på avstånd, men invånarna kommer.
Hundratals personer är på väg hit.
Om tre minuter är de här.
Dany gick för att möta dem.
Hej.
Har ni presenter?
Nej.
Barnen är upprymda,
och Dany överraskar dem.
Ett, två, tre.
Till allas glädje
klarade de sig mot alla odds-
- och trots de envisa kamelerna.
© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud